ВІСНИК ПОТІХИ

"І на ім'я Його сподіватимуться народи" - Матвія 12:21, А.П.В.

Vol. XXIII

Бруклін, Бруклін, штат Нью-Йорк, середа, 26 листопада 1941 року

Номер 579

(Переклад з рос. журналу, перекладеного з англ. видання; наведені у перекладі цитати з Біблії - це переклад рос. сінод. Біблії українською мовою)

ЄЗУЇТИ-РУЙНІВНИКИ

(У двох частинах - Частина 1)

Доля єретиків

Нинішнє завдання єзуїтів, релігійного гестапо римського католицизму, полягає в приниженні і знищенні свідків Єгови. Пропрацювавши до дірок питання про прапор і салют, і вигукуючи неправдиві звинувачення в нелояльності, вони вдалися до іншої часто використовуваної зброї - підбурювання натовпу. Християни продовжують жорстоко страждати від рук агентів Риму.

По всій території Сполучених Штатів усі, крім фанатиків, розуміють позицію свідків Єгови. Чесні люди поважають їхнє мужнє стояння за праведність і їхню відмову йти на компроміс під страшними нападками ворогів Бога.

Одна єзуїтська клятва робить це зрозумілим:

"Наша справа - зробити так, щоб: По-перше, щоб католики перейнялися ненавистю до єретиків, ким би вони не були, і щоб ця ненависть постійно зростала і тісно пов'язувала їх один з одним, і, по-друге, щоб вона, тим не менш, була прихована, щоб не проявлялася до того дня, коли їй буде призначено вирватися назовні".

Свідки Єгови мали можливість спостерігати дію правила: "до дня... призначеного, щоб вирватися назовні". Спроба зруйнувати зібрання в Медісон Сквер Гарден 1939 року була розпочата за світловим сигналом; заворушення і напади в червні 1940 року відбувалися одночасно по всій країні, діючи за наказом центрального змовника.

Також добре відомо, що гітлерівські легіони завдають удару тоді й тільки тоді, коли єзуїтські предтечі заздалегідь зрадили країну; єдиним винятком є Англія, де їм це поки що не вдалося.

Вороги Америки

Єзуїти - руйнівники свободи, щастя та життя. Вони діють уже чотириста років як таємна поліція римо-католицької ієрархії. Найкривавіші сторінки історії стали результатом операцій і підбурювань цих найефективніших паліїв війни всіх часів. Їхня справа - розбрат, обман і руйнування.

Цей інститут настільки диявольський, що, безсумнівно, є творінням самого диявола. Тільки він один може бути відповідальним за таку жахливу злоякісну хворобу, що розкладає імперії і пожирає плоть. Єзуїтство сягає корінням у невидиме царство сатани і, без сумніву, було сформоване силою дракона. Писання показує, що його запустіння передуватиме запустінню диявола.

Метою цієї статті не є прославлення одних істот або утиск інших. У ній розглядаються діяння єзуїтів, оскільки вони претендують на те, щоб служити Господу і бути Його спеціально призначеним заступником або делегатами на землі. Зверніть увагу на їхню офіційну назву - "Товариство Ісуса". Якщо правда приносить їм ганьбу, то це не з метою нашкодити окремим людям. Але скоріше це бажання показати чесним людям, що від них не можна отримати жодного захисту, а їхні претензії на те, що вони представляють Господа, є неправдивими, шахрайськими і несуть смерть.

Крім того, передбачається, що розуміння фальшивості цієї організації стане для багатьох стимулом звернутися до Біблії та віднайти там чудове положення Єгови про порятунок покірних від страшних умов, що загрожують усім людським створінням.

Існує цікава схожість між поведінкою єзуїтів щодо свідків Єгови сьогодні та їхніми минулими діями проти американської республіки та її лідерів упродовж сімдесяти років з 1830 по 1900 рік. Саме ненависть єзуїтів призвела до смерті Авраама Лінкольна* і тисяч інших людей. Вивчення цих фактів важливе тому, що сьогодні єзуїти оголосили себе вчителями "патріотизму". Тим, хто був ошуканий подібними брехливими твердженнями, буде корисно поміркувати над наступним записом, узятим зі сторінок історії.

Особлива увага приділяється руйнівному впливу єзуїтської змови на Сполучені Штати протягом останніх ста років. Під час цього дослідження ми повернемося до могили вбитого президента і причин, які призвели до його смерті. Авраам Лінкольн добре відомий американським студентам-історикам як поборник праведності, якою він її бачив, і як жертва кулі вбивці. Минуло сімдесят шість років відтоді, як його застрелили в театрі Форда у Вашингтоні 14 квітня 1865 року.

---

* Найавторитетніший сучасний фахівець з убивства Лінкольна, який ігнорує єзуїтський мотив трагедії, опиняється в подиві:

"Справа проти Джона Вілкса Бута". Мотиви, що спонукали Джона Вілкса Бута вбити Лінкольна, стали предметом численних припущень. Протягом кількох днів і місяців після трагедії, коли суспільна свідомість усе ще була охоплена воєнними пристрастями, підозри, природно, були спрямовані, щоб не сказати абстраговані, на лідерів Півдня як на справжніх підбурювачів злочину. Проте найретельніші, майже відчайдушні пошуки доказів висунутого проти них обвинувачення, зняли з них усю провину". - Стр. 372

"Великий політичний злочин було скоєно без адекватного мотиву... Але в кожному звіті про велику трагедію можна простежити томливе здивування письменника. Ніхто, здається, не впевнений у своєму власному висновку". - Стр. 379.

Обидві цитати взяті з книжки Отто Айзеншміта "Чому було вбито Лінкольна?"

Смерть однієї недосконалої людини не має значення, навіть смерть Лінкольна. Сьогодні головне - це Теократія, яка незабаром буде повністю встановлена славним Сином, Ісусом Христом, Котрий, зазнавши смерті за всіх, хто кориться Єгові, "живий навіки віків". (Об'явлення 1:18; Євреїв 2:9) Але вбивство Лінкольна було актом, який сприяв змові, що має відношення до теперішнього часу. Воно слугує для розкриття чорної підступності тієї самої єзуїтської організації, яка намагається навчати вірності та любові до прапора насильством і переслідуваннями, що обрушуються на свідків Єгови в наші дні. Як самозвані хранителі "патріотизму", послужний список єзуїтів стає цікавим.

З цієї причини може бути корисно заглибитися в події, які викликають скорботу у більшості американців: ті похмурі і фатальні дні 1860-65 років, коли земля була омита їхньою кров'ю. Сьогодні змова католицької ієрархії, яка вбила Лінкольна, приносить ще більші плоди. Лінкольн був призначений на смерть як глава уряду, який дорожив свободою віросповідання. Сьогодні свідкам Єгови уготована та сама чаша смерті, але їхній Старший Брат, Ісус Христос, втрутиться, щоб остаточно знищити їхніх гнобителів.

Провина єзуїтів

Докази неспростовні: Лінкольн був убитий на виконання змови папської або єзуїтської ієрархії з метою знищити Сполучені Штати через ненависні принципи свободи і рівності народу; і ця змова, що не припиняється, збирає врожай зла сьогодні, паралізуючи всі відділи преси та уряду у своїх страшних лещатах. Одним із результатів є відкритий обмін емісарами між урядом цієї країни і Ватиканом. ("Майрон Тейлор повертається до Ватикану" - AP Dispatch 4 вересня)

Причина такої дружелюбності між Рузвельтом і Ватиканом - не результат прихильності папи до Сполучених Штатів у минулому. Американцям слід пам'ятати про їхню поведінку, коли кривавий конфлікт розірвав цю землю на частини. Тим, хто вважає, що католицькі священики допомагали католицькому папству насолоджуватися "американським способом життя", також не завадить замислитися над цими кількома сторінками з минулої історії.

Слід пам'ятати, що Декларація незалежності викликала велику ворожість серед католицької ієрархії Європи та серед католицьких монархів, які побоювалися поширення цієї "згубної" свободи. Це підтверджують слова Ла Файєтта, вимовлені незабаром після успіху Революції: "Американська свобода може бути знищена тільки папістським духовенством". "Іноземна змова проти свободи Сполучених Штатів" - так називається книжка С. Ф. Б. Морзе (1836), у якій розповідається про створення змови Леопольдинів та єзуїтів, метою якої був розпад немовлячої республіки. Той самий Морзе, який винайшов телеграф та абетку Морзе, був настільки вражений небезпекою, що ризикнув життям, аби донести ці факти до людей.

Морзе кілька разів попереджав Лінкольна. Щодо цього в нас є слова колишнього католика, "батька" Чініки, якого Лінкольн колись захищав від неправдивих звинувачень, висунутих папськими агентами. (П'ятдесят років у Римській церкві, сторінки 702, 706, 714) Чінікі також наводить слова Лінкольна про те, що посли Сполучених Штатів у Франції, Англії та Італії попереджали його в такий спосіб.

"Я бачив містера Морзе, вченого винахідника електричного телеграфу; він сказав мені, що, коли він був у Римі не так давно, він знайшов докази найгрізнішої змови проти цієї країни і всіх її інститутів. Очевидно, що саме інтригам та емісарам Папи ми значною мірою завдячуємо жахливою громадянською війною, що загрожує покрити країну кров'ю і руїнами". - Лінкольн, те саме джерело, стор. 692.

Те, що місія "Рим" мала бути виконана, чітко сформульовано Чініки:

Одним словом, Рим одразу ж побачив, що саме існування Сполучених Штатів є формальною загрозою для його власного життя... Від самого початку він посіяв насіння поділу і ненависті між двома великими частинами цієї країни, і він відчув невимовну радість, коли побачив, що йому вдалося розділити Південь і Північ щодо пекучого питання рабства. Він розглядав цей поділ як свою золоту можливість. Розтрощити одну партію іншою і запанувати на кривавих руїнах обох - такою була його політика. Він сподівався, що час його верховного тріумфу на цьому континенті настав. [Він майже настав тепер, у 1941 р.] Він наказав своєму старшому синові, імператорові Франції, бути напоготові, щоб допомогти йому розтрощити Північ, маючи в Мексиці армію, готову підтримати Південь, і велів усім римсько-католицьким єпископам, священикам і народу встати під прапори рабства, приєднавшись до партії Демократії. - Стр. 690-1

Інший колишній католик, Берк Маккарті, стверджує, що коли вийшов цей папський указ, зі 144 000 ірландських католиків, зарахованих до армії Союзу, 100 000 дезертирували до Конфедерації! (Пригнічена правда. Про вбивство Авраама Лінкольна, стор. 55) Зусилля священиків у північних штатах з вербування прихильників Півдня і поширення невдоволення стали настільки відкритим скандалом, що Лінкольн був змушений пригрозити кільком єпископам кримінальним переслідуванням. Слова самого президента свідчили: "Заворушення в Нью-Йорку, очевидно, від початку до кінця були римською змовою. У нас є докази, що вони були справою рук єпископа Г'юза і його емісарів". - Чініки, стор. 703.

Ці слова Лінкольна рідко цитують:

"Ця війна ніколи не стала б можливою без зловісного впливу єзуїтів. Саме Папізму ми завдячуємо тим, що зараз наша земля забарвилася кров'ю її найблагородніших синів". Хоча між Півднем і Північчю існували великі розбіжності в питанні про рабство, ні Джефф Девіс, ні будь-хто з провідних людей Конфедерації не наважився б напасти на Північ, якби вони не покладалися на обіцянки єзуїтів, що під маскою демократії гроші та зброя римських католиків, навіть зброя Франції, будуть у їхньому розпорядженні, якщо вони нападуть на нас. Мені шкода священиків, єпископів і ченців Риму в Сполучених Штатах, коли народ усвідомить, що вони значною мірою відповідальні за сльози і кровопролиття в цій війні; що пізніше, то страшнішою буде відплата. Я приховую від народу те, що знаю з цього питання, тому що, якби народ знав усю правду, ця війна перетворилася б на релігійну війну, і вона набула б, по-перше, удесятеро дикішого і кривавішого характеру. Вона стала б нещадною, як усі релігійні війни. Вона стала б війною на винищення з обох сторін. Протестанти Півночі й Півдня, безсумнівно, об'єдналися б для винищення священиків та єзуїтів, якби вони почули те, що розповів мені професор Морзе про змови, затіяні в самому Римі з метою знищення цієї республіки, і якби вони довідалися, як священики, ченці й черниці, що щоденно висаджуються на цих берегах під приводом проповіді своєї релігії, навчають людей в своїх школах, опікуючись хворими в лікарнях, є ніким іншим, як емісарами Папи, Наполеона [III] та інших деспотів Європи, щоб підірвати наші інституції, відвернути серця наших людей від конституції та законів, зруйнувати наші школи та підготувати правління анархії тут, як вони вже зробили в Ірландії, у Мексиці, в Іспанії та скрізь, де є люди, котрі хочуть бути вільними". - Чініки, той самий том, сторінки 699-700.

Чи зміг би Рим пробачити людину, яка так добре знала його методи? А як президент ненависної Республіки він був у тисячу разів небезпечнішим! Безсумнівно, в єзуїтській книзі лиходійств немає нічого, що не було б пристосоване для остаточної "ліквідації" Лінкольна.

Характер і клятви єзуїтів ясно говорять про це.

"Єзуїти - це військова організація, а не релігійний орден. Їхній вождь - генерал армії, а не просто отець настоятель монастиря. І мета цієї організації - влада. Влада в найдеспотичнішому її прояві. Абсолютна влада, загальна влада, влада керувати світом з волі однієї людини. Єзуїтизм - найабсолютніша з деспотій; і водночас найбільша і найбрехливіша". - Меморіал про полон Наполеона на острові Святої Єлени, написаний генералом Монтолоном, Т. II, стор. 62 (цитується за Чініки, стор. 684-5).

Секретні плани єзуїтів, сторінка 127, повторює клятву:

Наша справа - замишляти:

Перше. Щоб католики перейнялися ненавистю до єретиків, ким би вони не були, і щоб ця ненависть постійно зростала і тісно пов'язувала їх один з одним.

Друге. Проте вона має бути прихована, щоб не розкритися до того дня, коли буде призначено вирватися назовні. [У зв'язку з цим зазначимо, що священики та інші жителі Сент-Джозефа, штат Міннесота, заздалегідь знали, що вбивство Лінкольна було призначено на 14 квітня. Див. Чініки, с. 730-5].

Третє. Щоб ця таємна ненависть поєднувалася з великою активністю в прагненні відокремити вірян від кожного ворожого нам уряду і використати їх, коли вони утворять окреме тіло, для нанесення смертельних ударів по єресі.

Авраам Лінкольн - "єретик"

Одного разу Лінкольн викликав "батька" Чініки до свого кабінету, щоб з'ясувати, чому католицька преса всієї країни неправдиво звинувачує його в тому, що він був хрещений католиком і тому є відступником: "Через це вони називають мене відступником; і вони вивалюють на мою голову гори образ. Спочатку я сміявся над цим, тому що це брехня. Слава Богу, я ніколи не був римським католиком. Жоден священик Риму ніколи не покладав руку на мою голову. Але завзятість римської преси в тому, щоб представити цю брехню своїм читачам як євангельську істину, повинна мати якийсь сенс. Будь ласка, скажіть мені, якомога коротше, що ви думаєте з цього приводу".

Чініки: "Дозвольте мені сказати вам, що я плакав як дитина, коли вперше прочитав цю історію. Адже не тільки в мене склалося враження, що це ваш смертний вирок; але я дізнався з вуст священика, який розкаявся, що саме для того, щоб збудити фанатизм римо-католицьких убивць, яких вони сподіваються рано чи пізно знайти [Бут та всі восьмеро засуджених змовників були римо-католиками], щоб вразити вас, вони вигадали цю неправдиву історію про ваше хрещення священиком. Цим вони хочуть затаврувати ваше обличчя ганебним клеймом відступництва. Не забувайте, що в Римській церкві відступник - це ізгой, якому немає місця в суспільстві, і який не має права жити.

Єзуїти хочуть, щоб римські католики вірили, що ви - чудовисько, відкритий ворог Бога і Його Церкви, що ви - відлучена від Церкви людина....

Мій дорогий президенте, - продовжує Чінікі, - я маю повторити вам тут те, що я говорив вам в Урбані 1856 року. Я боюся, що ви потрапите під удари єзуїта, якщо не будете приділяти більше уваги, ніж до цього, щоб захистити себе. Пам'ятайте, що оскільки Коліньї був єретиком, як і ви, його було по-звірячому вбито в церкві св. Варфоломія [за прим. Варфоломія [за наказом Катерини Медічі, королеви Франції та племінниці папи, 1572 рік]; що Генріх IV був зарізаний єзуїтським убивцею Ревайяком 14 травня 1610 року за те, що дав свободу совісті своєму народові, і що Вільгельм Тацитурн [Вільгельм I Голландський, помер 1584 року за захист протестантської справи] був застрелений іншим єзуїтським убивцею за те, що зруйнував римське ярмо. Римська церква і сьогодні [і сьогодні, 1941 рік] та ж сама...".

Чініки підсумовує причини ненависті Ієрархії до Лінкольна:

"Одностайність, з якою католицька ієрархія виступає на боці повстанців, є незаперечним доказом того, що Рим хоче знищити цю республіку, і оскільки ви, завдяки вашим особистим чеснотам, вашій любові до свободи, вашому положенню, є найбільшою перешкодою для їхнього диявольського плану, їхня ненависть зосереджена на вас; ви - щоденний об'єкт їхніх лихослів'їв; саме на ваші груди вони спрямовуватимуть свої удари. У мене кров холоне в жилах, коли я уявляю собі день, який може настати, рано чи пізно, коли Рим додасть до всіх своїх інших беззаконь убивство Авраама Лінкольна. ..." - Стр. 694-5

Ієрархія проти союзу

На березі Ріо-Гранде, приблизно за п'ятдесят миль від того місця, де вона впадає в Перську затоку, розташоване маленьке містечко Матаморос. Воно розташоване на південь від кордону, у Старій Мексиці. Південні історики Громадянської війни, такі як Водді Томпсон, мало уваги приділяють одному з найяскравіших моментів, який мав свій фінал у маленькому сонному селі прямо за кордоном Техасу. Звідси 1866 року вирушила одна з армій, яку Папа послав битися проти обложеного Союзу.

Час, який Наполеон III обрав для створення своєї Мексиканської імперії, 1863 рік, ознаменувався найзапеклішими боями між Союзом і Конфедерацією. Безсумнівно, папство шукало можливість втрутитися у справи південної армії через французько-католицького монарха Наполеона, який послав Максиміліана і Карлотту правити Мексикою. Їх підтримували 30 000 французьких, бельгійських та австрійських католицьких військ. На доказ тісного зв'язку між цією мексиканською авантюрою та інтересом Папи в розвалі Союзу, на Півдні вільно говорили, що Наполеон допоможе Конфедерації, а коли Карлотту відправили до Європи, її останнє звернення було до Папи, чия різка відмова допомогти Максиміліану сталася після поразки і капітуляції армії Лі.

Підтвердженням папської підтримки Максиміліана є наступний переклад з іспанської Хуліо Оліви Рамоса

Релігійна проблема Мексики, 1926-1929, заслуговує на увагу:

Проникливість мексиканського [католицького] духовенства призвела до багаторічної затримки в застосуванні правових приписів, які безпосередньо зачіпали інтереси католицької церкви Мексики. Іншими словами, духовенство безкарно знущалося над законами країни.

Щоб домогтися такої безкарності, духовенство поставило президентів Республіки на свій розсуд і поширило свій вплив на всю урядову діяльність. Щоб зберегти й увічнити свою перевагу та привілеї, духовенство Мексики закликало Максиміліана стати імператором Анауака [поетична назва Мексики]; а щоб звести його на трон збройною силою, три іноземні держави сформували те, що зазвичай називають Потрійним союзом. Я б назвав його "моторошною бандою". Кульмінацією цього союзу стала французька інтервенція 1862 року, про яку просило і яку підтримало вище духовенство Мексики, про що свідчать як незаперечні історичні документи, так і фізичні факти, добре відомі всім, як-от, наприклад, коли Максиміліана урочисто й тріумфально прийняв у соборі Мехіко архієпископ метрополії. - Сторінка 1. Переклад Едуардо Келлера.

Але за рік до цього, коли ще залишалася надія на перемогу сірих, армія папи під командуванням Максиміліана стояла в Мексиці, а між Джеффом Девісом, визнаним тоді офіційно, і його папськими довіреними особами в Канаді вільно велися інтриги. Тим часом особиста змова проти Лінкольна під керівництвом єзуїтів неухильно просувалася до свого виконання.

Будинок змовників

Усі історики згодні з тим, що змова з метою вбивства президента, генерала Гранта і кількох членів кабінету Лінкольна визріла, якщо не сказати висиділа, у будинку за адресою 561 H St., Вашингтон, округ Колумбія. Він належав і управлявся побожною католичкою, місіс Мері Сурратт, яку пізніше судили і засудили разом із вісьмома іншими. Вона була серед тих чотирьох, проти яких докази були настільки переконливими, що їх засудили до повішання; чотирьох інших відправили в Драй Тортугас, страшну в'язницю біля узбережжя Флориди. Її син Джон, завдяки допомозі священиків, утік до Канади, потім до Ватикану, де був зарахований до папських зуавів під ім'ям Ватсон. Виявлений американцем, він був виданий, але папські офіцери дозволили йому втекти, але врешті-решт затримали в Олександрії, Єгипет. Через два роки після страти його матері його судили, але, завдяки сильному тиску єзуїтів, виправдали. Однокласники з єзуїтського інкубатора в Джорджтауні постійно юрмилися в залі суду; його зв'язок з Римо-католицькою церквою підкреслювали, а не замовчували, як це було б у разі участі праведної організації; в той час як державний обвинувач був змушений намагатися не торкатися релігійного питання, щоб уникнути криків про упередженість.

Це дасть деяке уявлення про зв'язок Сурраттів зі священством. На суді над матір'ю з'ясувалося, що мешканці її будинку були "найвідданішими католиками в місті". Там часто бачили священиків, а один свідок-католик показав, що один священик жив із місіс Сурратт. Чінікі різко запитує:

Про що говорить світові присутність стількох священиків у цьому будинку? Жодна розсудлива людина, яка хоч щось знає про священиків Риму, не може сумніватися в тому, що вони не тільки знали про все, що відбувалося в цих стінах, а й були радниками, консультантами, самою душею цієї пекельної змови. Чому Рим тримав одного зі своїх священиків під цим дахом з ранку до вечора і з ночі до ранку? Навіщо вона посилала багатьох інших, майже кожен день тижня, у це темне гніздо змовників проти самого існування великої республіки, проти життя її президента, її головних генералів і провідних людей, якщо вони не були радниками, правителями, таємною рушійною силою цієї пекельної змови". - стор. 719

Відтоді провина Ієрархії у смерті Лінкольна була явно виражена в ретельних зусиллях зі знищення всіх доказів злочину. Міс Берк МакКарті цитує лист адмірала Джорджа В. Берда, U.S.N., у відставці, масона 33-го ступеня з Вашингтона, 1921 року, єдиного живого свідка, що допоміг опізнати тіло Джона Уілкса Бута, призначеного вбивці Лінкольна, якого застрелили в тютюновому сараї на плантації Ґарретта, неподалік від Порт-Рояла, Вірджинія, 26 квітня 1865 року, через дванадцять днів після вбивства:

1505 Rhode Island Ave.

Вашингтон, округ Колумбія,

29 листопада 1921 р.

Міс Грейс Маккарті

  Готель Грейс Додж

    Вашингтон, округ Колумбія.

Моя дорога міс МакКарті:

Ваш лист від 25-го числа отримано. ... Моє знайомство з Джоном Вілксом Бутом було зовсім не близьким. Я зустрічав його в Новому Орлеані взимку 63-го і 64-го років, коли він грав у тамтешньому театрі в "Мармурових серцях", і він був чудовий у своїй ролі. ... Війна була в самому розпалі й вільно обговорювалася, але Бут не здавався сильно зацікавленим у ній. ... [Насправді він не був фанатичним прихильником Півдня, але пізніше був обраний єзуїтським жеребом для розстрілу президента].

У ніч на 14 квітня 1865 року я зайшов до однієї молодої леді, а близько 10:30 прийшов її брат і сказав, що Ейб Лінкольн мертвий. Він був у театрі на виставі Лори Кін "Наш американський кузен", і під час вистави людина [Бут] залізла в ложу, де перебував президент, вистрілила в президента, вистрибнула з ложі на сцену і зникла через задні двері сцени. ...

У газетах дуже рано з'явилася історія про те, що вбивцею був Джон Вілкс Бут, а спільником - Девід Герольд. ... Хоча я ніколи не був близьким із Джоном Вілксом Бутом, я захоплювався ним, його голосом, силою мови. Я пив із ним у будинку Франкліна на Митній вулиці, де часто бували офіцери армії і флоту. Мені здалося, що він не виявляв жодного інтересу до війни.

Це було важко зрозуміти. Я бачив його тільки один раз у Вашингтоні, і це було приблизно за три тижні до вбивства президента. Це було в неділю, коли він виходив із вечірньої служби в католицькій церкві Святого Алоїзія. ...

[Тіло Бута було повернуто до Вашингтона на борту "Монтаука"] Мене викликав на борт "Монтаука" лейтенант В. В. Крауніншильд, щоб я впізнав тіло Джона Уілкса Бута, що я і зробив. Я помітив на його (Бута) шиї шматок шнура розміром із тріску і звернув на нього увагу Крауніншильда, який витягнув його, і на ньому виявилася маленька римо-католицька медаль. У цей момент прибув генеральний хірург Барнс і промацав рану на шиї Бута. ...

Я бачив медаль, коли її зняли з шиї Бута, і бачив її після цього у військовому міністерстві. Вона зберігалася в сейфі генерального судді-адвоката. Вона перебувала в маленькій бляшаній коробці, в якій також був газетний клаптик зі згадкою про кулю з шиї Бута, і, я думаю, деррінджер (короткоствольний великокаліберний кишеньковий пістолет часів Громадянської війни - прим. перекл. ) був там же.

Коли я став суперінтендантом департаменту S. W. і ВМФ 1895 року, я запитав посильного біля дверей судді-адвоката, чи виставлено ще реліквії, бо я хотів показати їх друзям, і він сказав, що всі вони на місці, окрім медалі, що військовий міністр (містер Ламонт) послав їх (реліквії) показати друзям і забув повернути, і вони пролежали в нього на столі чотири місяці, а коли їх повернули, медаль зникла. ...

[Інша частина листа стосується візиту письменника до Сурраттвілля, де Мері Сурратт володіла ще одним будинком, і подальших доказів, що призвели до її засудження та повішення].

[Підпис] Г. У. Берд.

Ще кілька слів про цю медаль, яка була "загублена".

Можна з цілковитою впевненістю стверджувати, що сам Бут був таємно прийнятий до римської церкви, коли йому вручили медаль "Agnus Dei", яку зняли з його шиї. Значення цієї медалі таке: У перекладі "Agnus Dei" - "Агнець Божий"; це означає жертвопринесення - пролиття крові. Колишній католик, який досліджував медаль, повідомив письменникові, що її було виготовлено в Римі і, ймовірно, надіслано безпосередньо від Папи Римського, як і лист Пія IX до Джеффа Девіса, що могло б потішити марнославство Джона Вілкса Бута. - "Пригнічена правда про вбивство Авраама Лінкольна"  МакКарті, сторінка 108.

Лицарі Золотого кола

Ця назва, як і "Лицарі Колумба", "Лицарі Святого Григорія Великого" (один із членів цієї глави - колишній суддя Мартін Т. Мантон, "посвячений у лицарі", у федеральній в'язниці до 13 жовтня 1941 року), "Лицарі Захисника Віри" (Франко, "М'ясник", найвідоміший із тих, хто здобув цей ступінь), означає суворо римсько-католицький орден. Його члени виконували або повинні були виконати якусь особливу службу для Папи. Міс Маккарті, цитована вище, розповідає, що в книзі "Велика змова", опублікованій 1866 року видавництвом Barclay Co., Філадельфія, наводиться єзуїтська клятва цього товариства, і додає: "Немає жодних сумнівів у тому, що всі учасники змови були членами "Лицарів Золотого кола"; також немає сумнівів у тому, що хоча деякі з них були номінальними протестантами, вони були повністю папістами. ... Джон Вілкс Бут був посвячений у лицарі Золотого кола в Балтіморі восени 1860 року, 'у резиденції навпроти [католицького] собору'". - Сторінки 90, 108.

Схоже, що зміна сталася з Бутом наприкінці 1864 року, після чого вірус єзуїтства повністю опанував його. До цього часу він, безсумнівно, "витягнув жереб" і став призначеним убивцею.

"Отець" Чінікі провів двадцять років, збираючи докази папського походження і керівництва змовою, і зіткнувся з труднощами, що переслідують усіх дослідників у царині папських злочинів: небажання говорити. Рим надзвичайно майстерний у приховуванні своєї провини. Однак у ті повоєнні дні багато американців вільно обговорювали підтекст.

Як нерозумні люди, які думають, що можуть проігнорувати попередження про небезпеку і таким чином уникнути її! Чінікі підсумовує свої зусилля таким чином:

Я з глибоким прикрістю побачив, що вплив Риму був майже верховним у Вашингтоні. Я не міг знайти жодного державного діяча, який наважився б протистояти цьому мерзенному впливу і спалити його, крім генерала Бейкера. [Бейкер, обговорюючи судовий розгляд, звернувся до Чініки з такими словами: "Я згадую, як винятковий і примітний факт, що кожен змовник, який перебуває під вартою, за освітою католик"].

Кілька людей з уряду, яким я довіряв найбільше, сказали мені: "У нас не було ні найменшого сумніву в тому, що єзуїти лежать в основі цього великого беззаконня; ми навіть боялися іноді, що це так ясно виявиться перед військовим трибуналом, що не буде жодної можливості приховати це від очей громадськості. Це відбувалося не через боягузтво, як ви думаєте, а через мудрість, яку ви повинні схвалити, якщо не можете нею захопитися. Якби ми були в мирні дні, ми знаємо, що в разі сильнішого тиску на свідків багато священиків було б скомпрометовано; адже будинок місіс Сурратт був їхнім загальним місцем зустрічі; більш ніж імовірно, що кількох із них могли повісити. Але громадянська війна навряд чи була закінчена. Конфедерація, хоч і розбита, все ще жила в мільйонах сердець; убивці і грізні елементи розбрату все ще зустрічалися всюди, яким повішення або вигнання цих священиків дало б нове життя. ... Ми всі жадали мирних днів". - Сторінка 725

Внаслідок цього трепету уряду, Ієрархія залишилася в безпеці, щоб замишляти смерть інших президентів, жертвами яких згодом стали Гарфілд і Мак-Кінлі. І сьогодні Ієрархія так міцно влаштувалася, що ніщо, крім Господа, не може її змістити. Він обіцяв зробити це, і Він зробить це з довготривалими результатами. - Наум 1:9

Маніфест провини Риму

Усі автори, які ігнорують його зв'язок із католіцизмом, зізнаються в плутанині, намагаючись знайти адекватний мотив для злочину Бута. Хоча практично всі книжки на цю тему зникли з бібліотек, зрозуміло, що цей чоловік був не плиточником, а єзуїтським знаряддям Риму. Він не був затятим прихильником відділення; адже під час її розпалу Бут мало цікавився війною. Він не надавав жодних послуг Конфедерації. Вбивство було справді страшним ударом для Півдня, бо воно лише посилило гіркоту Півночі, спричинивши ексцеси під час Реконструкції. Вбивство лише відкрило ще більшу рану в нації.

Гіркі спогади, забобони і ненависть, що послідували за війною, засліпили обидві фракції та змусили їх звернути увагу на ворога, який наступав на обидві, - римо-католицьку ієрархію. Тільки єзуїти та їхній господар у Римі отримали вигоду від знищення Лінкольна. "Єзуїтизм - це меч, руків'я якого розташоване в Римі, а спрямований він усюди". Уся жахлива схема була розроблена за кордоном і спрямована через обраних Римом емісарів руйнування.

Релігійний Рим був єдиним одержувачем вигоди у спадщині розбрату й поділу, що була головним заповітом кривавої чвари. Як відроджувалася і підтримувалася ця боротьба! Майже донині розповіді матерів і бабусь, загиблих від меча заколотників або кулі янкі, наповнюють отрутою уми їхніх дітей; подвиги Лі стали легендою, героїчним прикладом для наслідування південних хлопчиків; а в штатах за "рискою" Грант і Шерман - доблесними бойовими кіньми, що звільнили націю від презирливого південного рабства. Незважаючи на те, що війна закінчилася понад 76 років тому, досі живуть люди, які не можуть чути згадки про ті дні без збудження старої і гіркої ненависті.

До них, а також до всіх, хто любить американський прапор як символ свободи, який потрібно поважати, але не поклонятися йому, звернені ці слова: Тягар провини за цю братовбивчу чвари, за її горе і страждання лежить на ієрархії єзуїтів, які завжди ненавиділи вільні інститути Сполучених Штатів. Вбивство Лінкольна було лише одним з актів зростаючої змови з метою знищення ліберального уряду, символізованого зірками і смугами. МакКарті та інші авторитети повідомляють, що це була не перша і не остання спроба поплічників Риму.

У журналі Harper's New Monthly Magazine, номер за червень 1868 року, наводяться подробиці "Балтиморської змови з метою вбивства Авраама Лінкольна", яку зірвали 1861 року. За словами Маккарті, до Лінкольна президенти Вільям Генрі Гаррісон (1841) і Закарі Тейлор (1850) померли від чаші з отрутою від єзуїтів, а безпосередній попередник Лінкольна, Б'юкенен, був так наляканий спробою отруїти його, що помітив, йдучи у відставку: "Як Джордж Вашингтон був першим президентом, так Джеймс Б'юкенен буде останнім президентом Сполучених Штатів". Президенти Джеймс А. Гарфілд (1881) і Вільям Маккінлі (1901) впали від свинцевої кулі, ставши жертвами неприборканої люті римо-католицької ієрархії. Усі ці злочини об'єднує і розкриває спільна причина - отруйна ворожість єзуїтів до "американського способу життя". Це також пояснює жахливі заворушення, підняті проти свідків Єгови в Лічфілді, Уоксахачі, Дель Ріо, Роулінсі та інших місцях, які є занадто численними, щоб їх згадувати. Але нехай вони зроблять усе, що в їхніх силах, тому що вони самі близькі до знищення, яке так часто спіткає їхніх ворогів. "Ось кінець тобі, і пошлю на тебе гнів Мій, і буду судити тебе на шляхах твоїх, і накладу на тебе всі гидоти твої. І не помилує тебе око Моє, і не помилую, і відплачу тобі за шляхами твоїми, і гидоти твої з тобою будуть, і дізнаєтеся, що Я Господь". (Єзекіїль 7:3, 4) - Елтон Гровс.

ПІД ТОТАЛІТАРНИМ ПРАПОРОМ

Дорога поїздка містера Тейлора

♦ Колишній президент Steel Trust Майрон К. Тейлор, особистий посол пана Рузвельта при Папі Римському, здійснив політ до Риму, але єдиним відчутним результатом стало те, що він подарував Папі свій особняк у Флоренції вартістю 500 000 доларів. Передбачається, що пан Рузвельт хотів, щоб Папа оголосив війну проти Німеччини справедливою війною, але стверджується, що Папа сказав "ні" на трьох підставах:

Перше. Що на строго доктринальній теоретичній основі не існує такого поняття, як "справедлива війна", і тому Святий Престол не може займати таку позицію. Друге. У Сполучених Штатів і Великої Британії є свої доктрини, інтереси і політичні цілі; у Святого Престолу є свої доктрини, інтереси і політичні цілі. Третє. Доктрини, інтереси і політичні цілі йдуть паралельно, але сам факт паралельності означає, що вони не збігаються і не можуть збігатися.

Папа занадто розумний політик, щоб прямо сказати Тейлору і Рузвельту, що він повністю на боці Гітлера і палко сподівається, що Гітлер отримає контроль над світом; але це чиста правда, як добре відомо кожному читачеві цього журналу. Саме Пачеллі, нинішній Папа, будучи папським нунцієм у Берліні, проклав шлях Гітлеру до влади в Німеччині. Це добре відомо, і немає жодного виправдання тому, що Тейлор або Рузвельт не знають про цей факт або про все, що сталося відтоді, щоб поставити Гітлера на шлях до світового контролю, з Ієрархією, звісно, що сидить на його шиї та скеровує його.

У депеші з Лондона, опублікованій у газеті Saturday Evening Post, Демарі Бесс каже, що вже понад рік агенти Гітлера працюють "над тим, щоб заручитися підтримкою європейських християн", під якими пан Бесс має на увазі католиків, і далі визнає, що саме це він і має на увазі. Саме цим пояснюється своєрідна поведінка Петена, Лаваля та інших французів-католиків.

Коли Гітлер вторгся в Росію, італійській католицькій газеті Avvenire знадобився лише один день, щоб назвати його лукавство щодо свого колишнього союзника "переддвердям антихриста", а за кілька днів Римо-католицький єпископат Німеччини сповістив усі єпархії, що напад на Росію відбувається "заради християнства [тобто, щоб зробити католиками] всього світу".

У міру продовження війни, протягом місяця архієпископ Гориції, Італія, публічно молився за перемогу Осі над Росією, уподібнюючи її до стародавнього релігійного хрестового походу, і в той самий день (20 липня) було оголошено, що загарбницькі війська Гітлера мають із собою добрий запас католицьких священиків, "спеціально підготовлених для місіонерської роботи на російській території, зайнятій німецькими військами". У Сполучених Штатах католицька опозиція допомоги Росії з боку Америки стала лютою і запеклою.

"Народна служба донесень"

♦ У самій Німеччині нова гітлерівська "Народна Служба Донесень" - це інквізиція в сучасному розумінні. Священики знають все про приватні справи і приватні думки кожного і обов'язково нададуть безцінну допомогу цій каморрі.

Гітлер і Муссоліні домовилися про новий "європейський національний прапор". Він має містити національні кольори всіх країн, які були захоплені, і в документі Муссоліні пояснюється, що всю Францію і всю Португалію буде включено до складу нової держави.

Гітлер уже давно оголосив про свою мету знищити у Вестфалії вплив на Європу першого Вестфальського договору, який поклав кінець "Тридцятирічній війні" і дав протестантизму законне становище в Європі, хоча цей факт ніколи не був визнаний папою.

Ірвінг Пфлаум, іноземний редактор "Чикаго Таймс", стверджує, що генерал Вейганд, на якого багато хто в демократичних країнах так сподівався, негласно покладається на керівництво Ватикану. З цієї причини він беззаперечно підпорядковується Петену, і тому в Гітлера в його власній армії немає ціннішого для нього на цей момент генерала, ніж цей самий генерал Вейганд.

Іспанія напевно опиниться в новій європейській державі Пачеллі-Гітлера. Уже зараз ця злиденна країна платить церкві 65 000 000 песет на рік, відновила всю власність релігійних орденів, зробила католицизм єдиною релігією, дала єпископам право контролювати все навчання та дозволяє цивільні шлюби тільки в тому разі, якщо обидві сторони можуть довести, що вони не є католиками.

Одного разу пан Вінстон Черчилль мав сміливість і чесність сказати:

Здається, що іспанська монархія та всі уряди, парламентські й диктаторські, які їй служили, несли дуже важкий тягар через надмірну владу "церкви". Різноманітні конкордати, встановлені між цивільним і релігійним життям в Іспанії, набагато давніші, ніж у будь-якій іншій країні. Ніде немає такої великої частки національної енергії та багатства, вкладених у релігійні інститути; ніде влада "священика" в мирських справах не збереглася так ефективно.

Ієрархія настільки далеко просунулася на шляху до світового контролю, що в майбутньому в Японії її чиновники, як і чиновники будь-якої іншої секти, так званих "християн", матимуть ранг імператорських ставлеників.

Католицька держава в Канаді

Канада тепер католицька держава і відсвяткувала свою перемогу над свідками Єгови широко розрекламованою понтифікальною месою на Парламентському пагорбі в самій Оттаві. Усі види протестантів зчинили великий галас, подібно до людини, яка кричала, що в неї вкрали коня, а потім ретельно замкнула двері стайні. Вівтар був споруджений біля головного входу в канадську Палату громад. Коли протестанти зібралися разом, вони заявили, що

Римо-католицька церква сьогодні, як і завжди, є найбільш розкольницькою силою в людському суспільстві - ворогом дому, ворогом церкви, ворогом усіх вільних людей і всіх вільних інституцій; що це тоталітарна система, яка накладає на своїх жертв ярмо більш смертельне, ніж ярмо Гітлера, тому що це ярмо простягається за межі часу; а також те, що ніщо не може бути більш руйнівним для національної єдності, ніж підпорядкування уряду Оттави вимогам римсько-католицької церкви, про що свідчить меса на Парламі

У протестантів була одна крихта розради. У середині літа суддя Форест анулював шлюб католика і його дружини-протестантки, заявивши, що лютеранський священик, який повінчав їх два роки тому, скоїв вчинок, гідний осуду. Протягом шістдесяти днів після цього суд королівської лави в Монреалі одноголосно ухвалив, що церемонія змішаного шлюбу, яку здійснив протестантський священик, є законною і дійсною в провінції Квебек. Суд, який розглядає апеляцію, ухвалив, що такий шлюб не може бути анульований через релігійні переконання сторін, що домовляються. Таким чином, суддя Форест отримав догану за своє недалеке рішення.

"Меч Духа"

♦ З усіх підробок, які коли-небудь намагалися покласти на протестантів, вищою межею є так званий рух "Меч Духа" у Великій Британії. Він був започаткований римським католиком, доктором Хінслі, кардиналом Вестмінстерським. Суто політичний, як і будь-який крок римо-католицької ієрархії, він мав бути суто духовним. Кардинал запросив англікан і вільних церковників відвідати цей захід, і вони прийшли тисячами. Не маючи віри в Біблію, вони шукають усе, що може утримати їх біля каси. Після того, як цей галас тривав протягом року, і кардинал побачив, що деякі протестанти почали розуміти справжню мету цієї форми Католицької Дії, він оголосив, що тільки католики можуть обіймати посади в організації або ставати її членами. Від асоційованих членів, тобто протестантів, будуть прийматися гроші, стільці та інструменти для розбомблених церков, але що стосується управління організацією, то католики будуть робити все це самі, як зазвичай.

Нещодавно Папа поставив автографи на листівках з фотографіями для 30 німецьких офіцерів, які були серед його відвідувачів. Схоже, він - послужлива людина.

Священики-єзуїти, які розмовляють і пишуть німецькою та російською мовами, стікаються в Росію, де на них чекає велике майбутнє, так вони вважають. Про це вторгнення в Росію вони знали задовго до того, як воно відбулося, і для нього вони розробили початкові плани.

Найвища пошана до Аристотеля

♦ Найяскравішою особливістю навчання в середньовічному університеті було найвище шанування Аристотеля. Більшість курсів лекцій було присвячено поясненню будь-якого з його численних трактатів - "Фізики", "Метафізики", трактатів з логіки, "Етики", дрібних праць про душу, небо і землю тощо. Абеляру були відомі тільки його логічні трактати, оскільки всі інші його роботи були забуті в Західній Європі. Але на початку тринадцятого століття всі його великі праці з науки потрапили на Захід або з Константинополя, або через арабів, які привезли їх до Іспанії. Латинські переклади були поганими і незрозумілими, і лектору довелося докласти чимало зусиль, щоб надати їм певного сенсу, пояснити, що говорили про них арабські філософи, і примирити їх із вченням християнства.

Аристотель, звичайно ж, був язичником. Він не знав, чи продовжує душа існувати після смерті; він ніколи не чув про Біблію і нічого не знав про спасіння людини через Христа. Можна було б припустити, що він був би негайно відкинутий з жахом затятими християнськими віруючими Середньовіччя. - Історія нашої цивілізації, том 1, сторінка 207.

Усі члени кабінету Гітлера - католики

♦ Новий вік (масонське видання) за вересень 1941 року звертає увагу на той факт, що відтоді, як Гесс полетів до Шотландії, кожен член кабінету Гітлера є римським католиком; те ж саме стосується кабінету Віші та всього кабінету Франко. Усі вони отримують інструкції, і всі працюють на спільну справу, і це найгірша справа на землі - рабство всіх людей перед єзуїтами.

Дороті та тоталітарний Бог

♦ Дороті Томпсон, чудова журналістка-оглядачка, каже, що благодушний, гуманний Бог її дитинства тепер здається дуже далеким від цього всесвіту, що всесвіт здається керованим демонічними силами, що, можливо, Люцифер справді є богом, і що вона побоюється настання ери демонопоклонництва. У Дороті щось є, але їй потрібна допомога, щоб у всьому розібратися. Що їй справді необхідно, так це отримати повний комплект книжок судді Рутерфорда і старанно читати їх, вивчаючи Священне Писання. Тоді вона дізнається, що Люцифер, або сатана, справді був богом цього світу протягом приблизно 6000 років, що демони тепер вільні на землі і що благодійний, добрий і великий Бог Єгова збирається покласти край усій їхній злій і шкідливій діяльності у справах людських. Армагеддон близький до того, щоб зробити саме цю роботу.

Чи був Петро першим Папою Римським?

(Звернення до рідної мови Христа)

♦ У своїй книзі "Віра наших отців", розділ IX, присвячений "Першості Петра", кардинал Гіббонс пише: "Католицька Церква вчить також, що наш Господь надав Святому Петрові перше почесне місце та юрисдикцію в управлінні всією Його Церквою, і що те саме духовне верховенство завжди залишалося за Папами, або Єпископами Риму, як спадкоємцями Святого Петра ... ... Обіцянка Верховенства. Спаситель наш, з нагоди, запитав учнів Своїх: 'Що люди кажуть про сина людського? І сказали вони: одні кажуть, що Ти Іоанн Хреститель; інші - Ілля; треті - Єремія, або один із пророків. Ісус каже їм: А ви що скажете, хто Я є?'. Петро, як зазвичай, є лідером і промовцем. 'Симон Петро, відповідаючи, сказав: Ти Христос, Син Бога Живого. І Ісус, відповідаючи, сказав йому: Блаженний ти, Симон Бар-Іона (Bar-Jona), бо не плоть і кров відкрили тобі це, але Отець Мій Небесний. І Я кажу тобі: ти Петро, і на цій скелі (rock) Я збудую Церкву Мою, і сили пекла не здолають її. ...' " "Слово Петро сиро-халдейською мовою, якою розмовляв наш Спаситель, означає скеля (rock, англ.; rock також перекладається як 'камінь'. - прим. перекл.). Цією мовою речення звучить так: "Ти скеля, і на цій скелі Я збудую Церкву Мою". "

Католицька енциклопедія, том XI, у розділі "Петро", цитує Ісуса так: "Блаженний ти, Симоне Бар-Іона (Bar-Jona), бо не плоть і кров відкрили тобі це, а Отець Мій, що на небесах. І Я кажу тобі: ти Петро [Кіфа, скеля]; і на цій скелі [Кіфі] Я створю Церкву Мою [ekklesian], і сили пекла не здолають її". Потім Енциклопедія додає: "Під словом 'скеля' Спаситель не міг мати на увазі Себе, але тільки Петра, що набагато більш очевидно в арамійській мові, де одне й те саме слово (Kipha) використовується для "Петра" і "скелі"."

У Католицькій Біблії з примітками преподобного Джео. Лео Хейдок має наступну примітку щодо Петра і скелі: "Т. У сирійській мові, якою говорив Ісус Христос, немає відмінності статей, як у латині, між petra (скеля) і Petrus (Петро); отже, в оригінальній мові алюзія була і більш природною, і більш простою".

Таким чином, апелюючи до сирійської версії євангельського оповідання апостола Матвія, римо-католицькі прихильники Петра як першого папи намагаються підтримати свій аргумент і обійти грецькі рукописи, а також латинські, за Матвієм 16:18, а саме: "І Я кажу тобі, що ти Петро [(грец.) petros; (лат.) petrus - чоловічий рід], і на цій скелі [(грец.) petra; (лат.) petra - жіночий рід] Я збудую Церкву Мою".

Стандартною версією всіх сирійських церков, несторіанської та інших, є переклад Біблії, відомий як Пешитта. Пешитта була створена в Едесі в 411 році н.е. і написана класичною, або едеською, сирійською мовою. Сирійська версія Пешитти - це та, яку Джеймс Мердок, H.D., переклав англійською мовою, і яку іноді цитують у публікаціях Вартової Башти. Чотири "Євангелія" були перекладені антіохійською сирійською мовою в Антіохії або біля неї, до 170 р. н.е., ймовірно, християнами з Палестини. Ця версія називається "давньосирійською" або "синаїтською сирійською", або "сиро-антиохійською", і її представлено одним рукописом-палімпсестом, знайденим на горі Синай в Аравії місіс Агнес Сміт Льюїс, яку визнано авторитетом у царині сирійської мови. З її книги під назвою "Світло на чотири Євангелія із Синайського палімпсеста", опублікованої видавництвом "Вільямс і Норгейт", Лондон, Англія, 1913 року, ми дізнаємося таке:

Ісус, який виріс у Назареті в Галілеї, розмовляв галілейським діалектом арамейської мови, і цей діалект мав такий самий стосунок до літературної або едеської сирійської мови, як дорична грецька до аттичної грецької або як шотландська до англійської. Якби наш Господь Ісус говорив едеською сирійською мовою, то в той вирішальний період Своїх страждань на Голгофі Він би сказав: "Lemana shabaqthani?" замість "Lama sabaqthani?" ["Чому Ти залишив Мене?"], як сказано в Матвія 27:46. Перший зразок розмовної арамейської мови, який можна знайти в Біблії, знаходиться в Буття 31:47.

Місіс Льюїс висловлює жаль, що до того, як Синайський рукопис перетворили на палімпсест, тобто до 778 року н.е., на жаль, загубили аркуш, який, напевне, містив слова Ісуса в Матвія 16:18 про Петра і "скелю". Але місіс Льюїс додає: "Але ми, на щастя, не позбавлені свідчення про те, яким було читання давньосирійської мови тут [у Матвія 16:18]. Кюретонівський рукопис, який, як припускають, дає нам перегляд синайського тексту, і Пешитта, що є авторизованою версією сирійської церкви, погоджуються в цьому слово в слово. Ми повинні пояснити, що в сирійській мові є тільки два роди, чоловічий і жіночий, причому жіночий рід виконує обов'язки середнього [роду]. Добре відомо, що KEPHA, 'камінь' ('a stone') (більш підходить, ніж 'скеля', 'a rock'), жіночого роду. Але св. Петро в сирійській мові ніколи не може бути прийнятий за камінь; тому що, коли він забезпечений дієсловом або відносним займенником [а саме, "Ти є"], вони завжди чоловічого роду; тоді як коли мається на увазі камінь, ці обставинні слова [а саме, "на ЦІЙ скелі"] жіночого роду, - так само як у французькій ми говоримо: "Cette pierre a ete roulee [Цей камінь скотився]", а у випадку з хлопчиком: "Ce Pierre est mechant [Цей Петро поганий]"." ... "Таким чином, якщо перекласти Матвія 16:18 буквальною французькою мовою, то вийде наступне: "Tu es le Pierre, et sur cette pierre je batirai mon Eglise".

Таким чином, апеляція римо-католицької ієрархії до сирійської версії Біблії викривається як нездатна довести їхню правоту, і правильність викладу судді Рутерфорда в брошурі Викриття, стор. 27, ¶ 1, ще більше підтверджується, а саме:

"Перед цим, як вище сказано, Ісус назвав Петра "Кіфа", що також означає камінь. Коли Петро дав відповідь, вище процитовану, Ісус адресував Петру: 'Блаженний ти, Симоне Бар-Іона, бо не плоть і кров відкрили тобі це, але Отець Мій Небесний. І також кажу тобі: ти - Петро, і на цій скелі Я збудую Церкву Мою, і сили пекла не здолають її". (Матвія 16:17, 18) Та сама промова, використана туди Христом, показує, що Він не відносить Петра до Каменя, на якому буде створено Церкву. Чому б Ісус використав слово "також", якщо камінь відноситься до Петра? Очевидно, саме це означають слова, які я перефразую: 'Петре, мій батько на небі відкрив тобі, що я є Каменем або Скелею. Христом. Месією, якого мій Отець передбачив через своїх пророків; твоє ім'я також значить камінь: на цьому Камені (Собі, помазаному Богом і уповноваженому Єговою Богом) я збудую мою Церкву'. Зважаючи на вище повторене пророцтво Єгови, що Месія, Христос є Угловим Каменем або Скелею Його Царства, як може будь-хто всерйоз розглядати, що Ісус намагався б змінити проголошену мету Єгови і використати Петра як фундамент Його Церкви, всупереч висловленій меті Бога? Зробити висновок, що інший буде заміщений замість помазаного Царя Єгови, не тільки повністю нерозумно, але й богохульно".

(Далі буде)

За порадою Дж. Ф. Рутерфорда

Повернення "князів"

Н

ещодавні факти, які свідчать про виконання священних пророцтв, переконливо доводять, що час "битви великого дня Бога Всемогутнього" дуже близько і що в цій битві всі вороги Божі будуть знищені, а земля очищена від нечестя, що підготує повне встановлення праведності навіки. Тоді справи на землі перебуватимуть під цілковитим контролем Месії, помазаного Божого Царя над Його Теократією; а вірні люди давнини, від Авеля до Іоанна Хрестителя, будуть воскрешені з мертвих як досконалі створіння і діятимуть як представники цього Теократичного Уряду на землі. (Євреям 11:1-40) З Писання абсолютно точно випливає, що деякі з вірного "останка" помазаних свідків Єгови ще будуть на землі, коли з'являться ці вірні люди, і, звісно, ті люди доброї волі до Бога, що становитимуть "велику громаду" тих, котрі вижили в Армагедоні, також будуть на землі, і всі вони зустрічатимуть і вітатимуть нових "князів" землі. Про помазаного Богом Царя Теократії написано (Псалом 45:16): "Замість батьків Твоїх будуть сини Твої; Ти поставиш їх князями по всій землі".

У цей день суду над народами багато людей, завдяки попередженню, яке поширюють по всій землі свідки Єгови, бачать, що Авраам, Ісаак і Яків та інші вірні люди давнини будуть земними представниками невидимого, небесного Теократичного Уряду Бога Єгови через Ісуса Христа Месію, і що тому ці вірні люди будуть в організації Божого Царства. Водночас вони бачать, що релігійні євреї, природні нащадки Авраама, Ісака та Якова, та їхні сучасні двійники, релігіоністи нинішнього часу, будуть вигнані. Ті, хто практикує релігію, чують звістку застереження, проголошену людям доброї волі до Бога, чують оголошення Господа про те, що Авраам, Ісаак і Яків та всі пророки будуть в організації Царства, а релігіоністи будуть вигнані, і це приводить їх у лють, і, будучи вкрай розгніваними, вони скрегочуть зубами проти свідків Господніх. У цей судний день великий Суддя, Ісус Христос, говорить цим лицемірам: "Відійдіть від Мене всі, хто творить неправду. Там буде плач і скрегіт зубів, коли побачите [ті, що стверджують, що вони є духовними спадкоємцями Божого народу заповіту, Ізраїлю] Авраама, Ісака і Якова та всіх пророків у Царстві Божому, а себе виганятимуть геть. І прийдуть зі сходу й заходу ... і возляжуть у Царстві Божому". - Лука 13: 27-29

Очевидно, що "син погибелі" Юда, який зрадив Ісуса Христа, був прообразом компанії "людини гріха". Незадовго до своєї смерті Юда був сповнений каяття до такої міри, що пішов і повісився. Це може вказувати на те, що клас "людини гріха", безпосередньо перед своїм цілковитим знищенням в Армагедоні, усвідомлює не тільки те, що Авраам, Ісаак та Яків перебувають у Царстві, а й те, що ті, хто складає релігійну "людину гріха", не мають жодної ознаки приналежності до Царства, і тоді їх охопить каяття.

Коли Авраам приносив у жертву свого єдиного сина Ісаака, Авраам уособлював Єгову Бога, великого Теократа; Ісаак був образом Ісуса Христа, єдинородного й улюбленого Сина Божого; а Яків, онук Авраама від Ісаака, був образом або зображенням Христа, Ісус Христос був Головою, а істинна церква - "тілом Його". (Див. Колосянам 1:18) Так пророчо була зображена Теократія. Люди доброї волі, "інші вівці" Господа, які становитимуть "велику громаду" тих, хто виживе в Армагедоні, тепер бачать і оцінюють Теократію, і такі люди приходять до Божого Царства, приходять з усіх кінців землі, і вони знаходять прихисток, захист, спокій і розраду під організацією Єгови. Віра, яку виявляють сьогодні ті, хто не є духовними ізраїльтянами, часто перевершує віру і завзяття до Бога, які виявляють ті, хто стверджує, що є ізраїльтянами по духу і перебуває в лінії на Царство. З цього приводу Ісус сказав: "Почувши це, Ісус здивувався, і сказав до тих, хто йшов за Ним: Поправді кажу вам, що і в Ізраїлі не знайшов Я такої віри. Кажу ж вам, що багато хто прийде зі сходу й заходу, і возляжуть з Авраамом, Ісаком та Яковом у Царстві Небесному, а синів царства вигнають у темряву зовнішню, і там буде плач і скрегіт зубів". - Матвія 8:10-12

Сьогодні інформація доводиться безпосередньо до духовенства і класу "злого раба", які стверджують, що є ізраїльтянами за духом, і багато хто з них, безсумнівно, колись був у лінії на Царство. Їм кажуть, що Царство близько і що всі, хто підтримує Теократію, знайдуть життя, а ті, хто виступає проти неї, будуть знищені. "Інші вівці" Господа, почувши цю звістку, приходять з усіх кінців землі та з усіх верств суспільства, серед простих людей. Ці "інші вівці" тепер бачать, що вони цінують Теократичний Уряд. Вони бачать, що Авраам зображував Більшого Авраама, Єгову Бога; Ісак зображував Ісуса Христа, улюбленого Сина Божого; Яків зображував Христа, Главу і Тіло; і що все це складає Теократичний Уряд. Бачачи це вірою, вони поспішають поставити себе під Теократію, і в такий спосіб вони "сядуть з Авраамом, і з Ісаком, і з Яковом" (KJV), складаючи небесну Теократію. Слово "сядуть" показують, що вони знайшли спокій, захист, легкість і розраду і знають, що Бог приготував для тих, хто любить і служить Йому. Водночас ті, хто колись стояв у черзі на Царство, приходять до усвідомлення того, що вони вигнані й перебувають у "темряві зовнішньої", і тому вони вдаються до вою та злісних гонінь на Божий народ. (Матвія 8:12) Інші місця Писання показують, що Авраам, Ісаак і Яків, а також усі вірні пророки, воскреслі з мертвих, перебуватимуть на землі безпосередньо перед Армагедоном, і люди доброї волі, які становитимуть "велику громаду", передбачену в Об'яв. 7:9-17, будуть буквально пов'язані з цими "князями по всій землі". Тому дане місце Писання (Матвія 8:11, цитоване вище) має подвійний сенс.

У Сан-Дієго, штат Каліфорнія, є невеличка ділянка землі, на якій 1929 року було збудовано будинок, що має назву і відомий як "Бет-Сарім". Слова "Бет-Сарім" на івриті означають "Будинок князів". Мета придбання цієї власності та будівництва будинку полягала в тому, щоб на землі був якийсь речовий доказ того, що сьогодні на землі є ті, хто повністю вірить у Бога та Ісуса Христа, у Теократичний Уряд і хто вірить, що вірні люди давнини незабаром будуть воскрешені Господом, повернуться на землю та візьмуть на себе управління видимими справами землі. Незабаром ви можете зустрітися з Авраамом, Даниїлом та іншими такими самими вірними людьми, які будуть тут як досконалі люди, що виконують обов'язки правителів нового світу. З нетерпінням шукайте їхніх настанов і тримайтеся за їхні слова мудрості та благодаті, бо вони поведуть вас шляхом праведності. Вони - Божі "князі".

Спіритизм

Як і решта священнослужителів

♦ Винахідник "Психіани" (Psychiana) став схожий на інших священнослужителів. Раніше він говорив, що можна отримати все, що хочеш, за допомогою особливого методу, відомого тільки винахіднику, але секретом якого він готовий поділитися з іншими за винагороду. Тепер, однак, винахідник прийняв титул Д.Д., що було серйозною помилкою (Іс. 56:10), і, згідно з тактикою інших Д.Д., просить грошей, як сказано нижче: "Я прошу кожного студента-члена, який отримає це повідомлення, перш за все, дати все, що ви можете дати. Друга річ полягає в наступному: Якщо ви знаєте леді або джентльмена, який у змозі надати нам істотну фінансову підтримку, будь ласка, надішліть нам ім'я та адресу цієї людини".

З цього випливає, що "Психіані" потрібні тільки дві речі: (1) гроші і (2) люди, які можуть дати більше грошей. Не беручи до уваги цього, "Психіана" настільки ж могутня, як і раніше, але її винахідник із заздрістю дивиться на "кольорового бога в Гарлемі", який, схоже, успішніший у тому, щоб вразити інших своєю "божественністю". Винахіднику "Психіани" слід переїхати в Гарлем, а не забиватися в дірку в Москоу, штат Айдахо. Це не місце для "божественності".

'Я говорив із дияволом'

♦ Одного разу Ісус розмовляв з дияволом, фактично і буквально; але Він не афішував це в газетах, як це робить Робінзон. Ви пам'ятаєте обставини. Диявол взяв Ісуса на високу гору, показав Йому панораму всіх урядів світу і сказав: 'Вони всі мої; впади і вклонися мені, і вони будуть твоїми'. Ісус не прийняв їх, хоча й визнав, що сатана тоді був "богом світу цього" (2 Коринтян 4:4, KJV). Але цей Робінзон так роздувся від думки, що особисто спілкувався з дияволом, що дав оголошення в газетах у всьому світі: "Я говорив із Богом (Так, я говорив - фактично і буквально)". І, безсумнівно, він говорив зі своїм богом.

Демони доводять до самогубства

♦ Жодна людина не є достатньо сильною розумово чи фізично, щоб витримати навантаження від спілкування з нечистими демонами, які домінують у спіритизмі та всіх інших релігіях. Газета "Ріверсайд (Каліфорнія) Ентерпрайз" наводить сумні подробиці самогубства 75-річного чоловіка, який, замість того, щоб присвятити себе прославлянню та служінню Єгові Богові, грався та спілкувався з духами, або демонами, доки врешті-решт не застрелився, пояснивши, що його оточують злі духи, від яких немає порятунку. Демони зруйнували його здоров'я, зіпсували його розум і зруйнували його надії.

Спіритизм у Вашингтоні

♦ У. Л. Гіліні, слідчий комітету, якому доручено розробити поліцейські правила для округу Колумбія, стверджує, що до 30 відсотків членів нижньої палати Конгресу, а також незліченні дружини, секретарі та друзі регулярно звертаються до ясновидців, тобто спіритичних медіумів, осіб, які перебувають під демонічним контролем, по пораду в питаннях, що мають життєво важливе значення для народу Сполучених Штатів. Цар Саул був знищений за те, що звернувся до спіритичного медіума.

Біблія Мухаммеда

♦ Мухаммед, імовірно, не вмів ні писати, ні читати, але час від часу, впадаючи в транси, він повторював своїм спраглим слухачам слова, які "чув з небес", а вони, своєю чергою, записували їх. Ці вислови, які незабаром після його смерті були зібрані в один том, склали Коран, магометанську Біблію. - Історія нашої цивілізації, том 1, сторінка 73.

НОВИЙ УРЯД

Свідоцтво на ігровому майданчику

♦ Кілька місяців тому, в неділю, моя чотирирічна донька, Джун Марі, та її восьмирічна кузина, Пеґґі Джойс, гралися на моєму передньому подвір'ї, коли повз них проходили сусідські діти та відбулася така розмова.

Перехожий: Ви всі сьогодні ходили до церкви?

Джун Марі: Ні, ми не ходимо до церкви; ми ходимо на заняття "Вартової Башти".

Перехожий: Усі, хто не ходить до церкви, будуть знищені і згорять на віки віків.

Джун Марі: О ні, вони теж не згорять. Седрах, Місах і Авденаго не схилилися перед релігією, і диявол намагався спалити їх, але не зміг. Він кинув їх у вогняну піч, і Ісус Христос був там і визволив їх, але ті, хто кинув їх у піч, загорілися і згоріли.

Потім Джун Марі пішла в дім, принесла книжку "Спасіння" і звернулася до зображення трьох євреїв.

Перехожий: Я не вірю тому, що написано в цій книзі, тому що це не Біблія.

Джун Марі: О так, але слова взяті з Біблії.

Тоді вона пішла в будинок і принесла Біблію, передала її своїй кузині і сказала їй: "Пеггі, знайди це в Біблії". (Вона вказала на посилання на Писання в книзі "Спасіння" Даниїла 3:15-28). Пеґґі Джойс, будучи дуже хорошою ученицею на зразкових заняттях (model studies), одразу ж звернулася до цієї книжки й прочитала в точності те, що сказала їм Джун Марі.

Перехожий: Ну, я все ще не вірю в це. Я все ще думаю, що Авденаго був поганим.

Джун Марі: Скажи своїй мамі, щоб вона купила тобі книжку "Спасіння".

Джун Марі тепер постійний маленький сповіщувач "Теократії". Вона сама ходить по домівках і регулярно публікується в журналі вулична робота, і зазвичай поширює більше, ніж інші провісники. Перший досвід у роботі з журналами був радісним. Я дала їй сумку для журналів і поклала в неї чотири Вартові Башти. Я подумала, що зможу використовувати їх, коли розповсюджу всі свої. Я сказала їй слідувати за мною і робити те саме, що і я. Уявіть собі моє здивування, коли я почула, як її дитячий голос позаду мене сказав: "Візьміть свій примірник "Вартової Башти", що оголошує про Царство Єгови". Озирнувшись, я побачила великого чоловіка, який простягнув їй п'ятак і взяв журнал. Минуло ще кілька хвилин, вона підійшла до мене і сказала: "Мамо, мені потрібно ще кілька журналів".

Джун Марі завжди відвідувала заняття з вивчення Вартової Башти і книг. У віці трьох років вона відвідувала заняття за книгою "Спасення", і урок був присвячений Іоні. Вона дуже втомилася і заснула до закінчення заняття (що було дуже незвично для неї). Я віднесла її додому і поклала в ліжко, не давши їй прокинутися. Наступного ранку вона встала і сказала: "А тепер, мамо, закінчи мені розповідати про людину, яку проковтнула риба". Вона дуже зацікавилася книгою "Спасення" і захотіла мати свою власну. Вона сказала, що їй більше не подобаються інші книжки з казками, бо вони не справжні. Її історії на ніч завжди беруться з книжки "Спасення". Вона пояснила книжку "Спасення" одній дамі, яку зустріла на службі, і та зауважила мені, коли я проходив повз: "Ця маленька дівчинка змушує мене соромитися".

Мені дуже сподобалися різні розповіді в "Вісник потіхи" про дітей, і я подумала, що комусь це може бути цікаво. - Емі Генсон, сповіщувач компанії, травень, 1941 р.

Ніжна турбота пастиря

♦ Коли наших чотирьох дітей відрахували зі школи Де Сабла, штат Каліфорнія, за відмову салютувати прапору, ми приїхали в Колорадо, щоб вони могли закінчити навчання. Коли настав День святого Валентина, Дороті, наша старша донька, запитала, чи не можуть "нас чотирьох пробачити, бо ми свідки Єгови і не торкаємося язичницьких звичаїв", вказавши на місце в енциклопедії.

Учитель сказав: "Звичайно, і я сумніваюся, що хоч половина людей знає, навіщо проводиться День святого Валентина та інші дні. Напевно, поки ті, хто хоче зробити валентинку, зайняті, ви, діти, із задоволенням зробите букет троянд для прикраси нашого шкільного кабінету".

У цієї вчительки в будинку зберігаються книжки судді Рутерфорда, вона викладає тут уже 22 роки, і діти її люблять. Під час наших переїздів ми прочитали всі Вартові Башти і пропустили тільки один журнал "Вістник потіхи". - Місіс Волтер Свегл, Колорадо.

"Небезпечні персонажі" в Порталесі

♦ Порталес, штат Нью-Мексико, перебуває у "великій небезпеці". Дві дівчини, одній 16, а іншій 17 років, обидві "озброєні літературою, виданою Вартовою Баштою Товариством Біблії та Трактатів", були заарештовані за те, що поклонялися Богові згідно з веліннями власної совісті. Даллас МакДеніел з Порталеса написав у газету "записи округу Рузвельт", Еліда, штат Нью-Мексико, що він не може до кінця розібратися в тому, що відбувається. Він не розуміє, чому християни повинні отримати дозвіл від якогось сільського чиновника розміром два на чотири, перш ніж вони зможуть займатися своїми справами, і чому дівчата повинні отримати такий дозвіл або виїхати з міста. Він вважає, що Порталес перебуває у Сполучених Штатах. Містер МакДеніел вважає, що наступними будуть Армія порятунку й адвентисти сьомого дня, і ніколи не очікував побачити Порталес таким понурим і приниженим - як ви думаєте, перед ким?

У перукарні Монтани

♦ Намагаючись розміняти гроші для стрижки, я зайшов у найближчу перукарню. Сидячи в очікуванні можливості дати свідоцтво, я помітив примірники "Вісник Потіхи" і "Вартової Башти", розташовані на видному місці в межах досяжності для всіх відвідувачів перукарні. Коли я взяв свіжий примірник "Вісника потіхи", перукар запропонував мені примірник одного з популярних журналів. Я, однак, відповів: "Дякую. Я насолоджуюся цим новим примірником Вісника потіхи". Побачивши мій інтерес до "Вісник Потіхи", він зауважив: "Цей журнал, безсумнівно, виступає за правду і справедливість". Ентузіазм перукаря щодо публікацій "Вартової Башти" був спонтанно озвучений у переповненому магазині, не піклуючись про те, чи зачеплено чиїсь релігійні почуття чи ні.

Під час стрижки я свідчив перукареві, і перш ніж я встиг закінчити, він запитав, чи можна йому передплатити "Вартову Башту", оскільки він читав один старий примірник, який я вперше побачив при вході в магазин, і йому дуже сподобалося кожне слово з цього каналу Істини.

Я поїхав із радісним серцем після того, як упродовж року зберігав "Вартову Башту" разом із книгою "Визволеннє" і новою брошурою "Біженці". - Ральф К. Томас, штат Монтана.

Єгова піклується про піонерів

♦ Наш піонерський досвід у південно-східному Вашингтоні за останні кілька місяців доводить істинність проголошення Єгови про те, що якщо ми шукатимемо насамперед Царства Божого і Його праведності, то Він подбає про наші потреби. Міста в цьому районі маленькі, люди загалом вкрай закриті й релігійні, місцеві компанії невеликі, друзі бідні, грошей мало, і ми часто запитуємо себе, звідки візьметься наступна порція їжі, але ще жодного разу не пропустили жодної. Ні в кого з місцевих друзів не було навіть вільного ліжка, де ми могли б розміститися, але протягом трьох тижнів одна добросерда дівчина, яка не в істині, надавала нам місце для ночівлі на чотири ночі на тиждень. Ми ніколи не нехтуємо жодною деталлю роботи. У нас був чудовий досвід передачі "прапора" журналом Вісник Потіхи адвокатам і суддям. Деякі з них були добрими й уважними, інші - боязкими та нервовими. Ми нарешті розв'язали проблему з приміщенням, припаркувавши машину на задньому дворі Зали Царства на кількох порожніх ящиках з-під апельсинів, з постільною білизною, наданою люблячими руками. Усе, чого нам коштувало наше нинішнє спальне місце, - це трохи важкої роботи. Як радісно бути піонером! Вам ніколи не потрібно питати у свого роботодавця, чи можна вам узяти відпустку на час з'їзду; адже Той, Хто наймає піонерів, організовує їм дорогу та їжу, коли вони відвідують з'їзд. Відмовитися від піонерства? Ні, навіть заради всього, що може запропонувати світ. - Ширлі Гендріксон і Керолін Гренц.

[Псалом 36: 7-10; 39:17; 62:4-9; 144:1-3; Притчі 3:13-18; 16:20; Ісая 12:2-4; 52:7-10; 65:18, 19; 66:10-12; Єремія 15:16; Филип'янам 4:6, 7. - Прим. ред.].

Застряг в орегонській багнюці

♦ Сьогодні троє дітей (дві сестри та їхній брат), у віці 9, 11 і 13 років, приєдналися до нас як вуличні сповіщувачі, і це був їхній перший досвід. Вони пройшли шлях у 36 миль, щоб взяти участь у роботі, і всі троє провели найкращий час у своєму житті. Вони отримали свої знання про Єгову через зразкові заняття у себе вдома.

Зимові подорожі в окрузі Ямхілл дуже цікаві. Одного вечора всі четверо з нас були присутні на зразковому занятті, яке ми збиралися передати новому сповіщувачу в цьому районі. Йшла злива, і машина вирішила припаркуватися на деякий час у багнюці. Зустріч відбулася. Автомобіль ніяк не вдавалося вмовити зрушити з місця. Ми прийняли запрошення залишитися на всю ніч. Наступного ранку чоловік витягнув машину за допомогою своєї команди, і ми благополучно дісталися додому із запізненням лише на дванадцять годин!

Зразкове заняття проводилося всю зиму з однією дамою та її чотирма дітьми. Вони живуть наприкінці дороги, у глушині та багнюці, за дванадцять миль від найближчого шосе. Здавалося, вони були раді бачити нас щотижня, але ми сумнівалися, чи багато вони довідаються, бо раз по раз вони ставили одні й ті самі запитання. На них терпляче відповідали, і одного вечора всі зусилля були винагороджені, коли одна пані висловила бажання піти з нами на служіння, щоб побачити, як ведеться робота, і щоб вона могла взяти участь у проголошенні звістки про ім'я і Царство Єгови. Ми пішли за нею наступної неділі, як і домовлялися. Йшов дощ, але вона пройшла по глибокому багнюці, без калош, півмилі від будинку до нашої машини, щоб піти працювати. - Бетті Діллон, Орегон.

Діти Царя

♦ У свідомості всіх учасників з'їзду недільного ранку міцно утвердилася думка, що відтепер усі діти займатимуться вуличною роботою; і, наприклад, хто на жвавому куті вулиці може втриматися від того, щоб не взяти журнал у дворічної Шарлотти Кемпбелл, маленької кольорової дитини з Ґрін Спрінгс, одного з південних штатів? Шарлотта вже кілька місяців роздає журнали. Багато хто бачив її в Сент-Луїсі, коли вона йшла з такою великою сумкою для журналів, що вона майже волочилася по землі.

Одна молода мама з дворічною донькою займалася справою з розмахом на розі вулиць Одинадцятої та Олів, Сент-Луїс. Маленька дівчинка, одягнена в рожеве, привітно посміхалася перехожим і пропонувала Новини Царства. Багато суворих бізнесменів зупинялися і намагалися потиснути їй руку, але, вочевидь, її мало хвилювала ця релігійна практика; вона просто пхала їм у руки Новини Царства і говорила. "Читайте!". Дехто давав дитині монетку, у цьому випадку вона сміялася і танцювала, а мати давала дарувальнику журнал.

П'ятирічний син займався книжковою роботою, відвідуючи будинки на одній стороні вулиці, поки його мати працювала навпроти. Одна жінка запитала його, хто він такий, і маленький сповіщувач відповів: "Я вівця". Дама сказала: "Я не розумію, ти не схожий на вівцю". Хлопчик відповів: "Ну, я вівця; і якщо ви не розумієте. Я покличу свою матір, і вона все пояснить". Мати підійшла і пояснила людині доброї волі; результат - розповсюджена книжка в палітурці та щасливий маленький сповіщувач Царства.

Заяви молодих людей під керівництвом М. А. Гаулетта тішили серце. Ця подія відбулася в неділю вдень і була обмежена маленькими хлопцями. Хлопчик 15 років, який зараз є піонером, сказав, що його виключили зі школи лжепатріоти, і це привело його до роботи Господа, чому він радий. Дитина 13 років розраховує стати піонером наступного року. Дитина 12 років була провісником протягом шести років і дякувала Богові за нову книгу. Дитина 10 років була піонером протягом року і була вдячна за книгу. Дитині 9 років (але це, мабуть, було не в Сент-Луїсі) поліцейський сказав, що вона повинна піти з вулиці; але стримано й коректно дитина сказала, що вона не може цього зробити, якщо тільки її не заарештовано. Дитина 7 років сказала, що в липні вона провела 107 годин у роботі свідоцтва, і подякувала Богові Єгові за цей привілей. Дитина з Детройта привела в захват зал, сказавши: "Мені 9 років, і я вже 9 років є провісником".

Цей останній вислів нагадує про той факт, що на Окленд-авеню, де масляні краплі від машин, які проїжджають повз, роблять вулицю небезпечною в сиру погоду, поліція завбачливо розмістила два знаки поруч на стовпі неподалік від Арени; знаки свідчать: "Обережно, діти", "Слизько, коли мокро". Так воно і є.

(Далі буде)

Джон Булль на боці дядька Сема!

М

істер Вінстон Черчилль попередив Японію, що якщо вона не досягне угоди з Америкою щодо врегулювання далекосхідних питань, то британці беззастережно стануть на бік Сполучених Штатів. Їдкий, але ясний і врівноважений Г'ю С. Джонсон говорить із вдячністю:

За ці люб'язні запевнення велике спасибі, але коли зростаюча загроза цього особливо безглуздого далекосхідного галасу стала настільки явно нашою війною, що пропозицію британської допомоги можна буде виставити як акт милості й лояльності до друга на відстані, а не як акт взаємного, і я можу сказати, імперського, інтересу? Наша частка на Далекому Сході, який може опинитися під загрозою з боку Японії, для Великої Британії - як кротова нора для гори. Ми так глибоко втягнулися, як вважає багато хто, більше для того, щоб захистити її інтереси, ніж наші власні. Тепер здається дещо самовпевненим, що Велика Британія запевняє дядька Сема (США), що, якщо він справді потрапить у цю халепу, Джон Булль (англійці) буде на його боці.

Містер Черчілль і містер Рузвельт зустрілися у відкритому морі й домовилися про те, що їхні країни не прагнуть територіального чи іншого збагачення; що вони не бажають бачити жодних територіальних змін, які не відповідають вільно висловленим побажанням відповідних народів; що вони поважають право всіх народів обирати форму правління, за якої вони будуть жити; і що вони бажають, щоб суверенні права та самоврядування було відновлено для тих, кого було насильницьким шляхом їх позбавлено; що вони будуть прагнути з належною повагою до своїх існуючих прав та інтересів; що вони будуть намагатися з належною повагою до своїх існуючих прав

економічної адаптації та соціальної безпеки; що після остаточного знищення нацистської тиранії, вони сподіваються побачити встановлення миру, який надасть усім націям можливість жити в безпеці в межах своїх власних кордонів, і який дасть гарантію, що всі люди в усіх країнах зможуть прожити своє життя в свободі від страху й нестатку; що такий мир має дозволити всім людям безперешкодно перетинати відкриті моря й океани; що вони вірять, що всі народи світу, як із реалістичних, так і з духовних причин, мають дійти до від'єднання від агресії за межами своїх кордонів. Оскільки мир не може бути збережений у майбутньому, якщо сухопутні, морські або повітряні озброєння будуть продовжувати використовуватися країнами, які загрожують або можуть загрожувати агресією за межами своїх кордонів, вони вважають, що до створення ширшої та постійної системи загальної безпеки, роззброєння таких країн є необхідним. Вони будуть також допомагати і заохочувати всі інші практично здійсненні заходи, які послаблять для миролюбних народів нищівний тягар озброєнь.

Можна помітити, що в останній частині своєї заяви пан Рузвельт і пан Черчілль кажуть, що світ "повинен прийти до відмови від застосування сили", і що вони повинні створити "постійну систему загальної безпеки". Деякі оглядачі з великими труднощами намагаються зрозуміти, як країни збираються створити "постійну систему загальної безпеки" шляхом "відмови від застосування сили".

Після укладення угоди президент Рузвельт додав: "Можливо, мені немає потреби вказувати на те, що декларація принципів з необхідністю включає в себе всесвітню потребу у свободі релігії та свободі інформації".

Свобода релігії, як її завжди викладала і практикувала римо-католицька ієрархія, означає право вбивати тих, хто з нею не згоден.

Вода і життя рослин

Всюди, де є вода і трохи суші, є рослинне життя. Лишайники були виявлені в горах Queen Maud, всього в 300 милях від Південного полюса. Все, що потрібно лишайнику, - це шматок скелі і трохи вологи. У білих пісках Нью-Мексико ростуть шість різновидів рослин, настільки витривалих, що вони зберігаються в ґрунті, який на 98% складається з чистого гіпсу, в місцевості, де практично не буває опадів. Відомо, що виноградна лоза в Аризоні живе на своїх запасах протягом п'ятнадцяти років.

Південне узбережжя Гренландії влітку потопає у квітах. Щоразу, коли й де б сонце не пробивало дірку в снігу, з'являються чудові витвори рук Творця, а анемони настільки амбітні, що спочатку розквітають, а потім починають рости, як деякі хлопчики й дівчатка, які одружуються в підлітковому віці. Дійсно, все арктичне узбережжя, весь північний Сибір, Аляска і Канада - це літній квітник. Влітку сонце ніколи не заходить, і рослини весь час повертаються до нього обличчям. В Арктиці не зустрічається будяк, навіть канадський.

Найбільшим накопичувачем води є африканська кам'яна рослина, яка так схожа на камінь, що часто важко розпізнати в ній рослину. Знизу складається здебільшого з води, що робить її рятівником життя і вгамовувачем спраги, як для людини, так і для тварини. Кам'яна рослина росте, розділяючись на дві частини, щоб нова кам'яна рослина могла зайняти своє місце.

На іншому кінці водного вагона знаходиться капуста, яка витрачає 2 000 000 літрів на один акр за один сезон. Двісті букових дерев на тій самій площі потребують удвічі більшої кількості. Одне букове дерево щодня втрачає 80 літрів води у вигляді пари зі свого листя.

Поговоримо про швидке зростання

Поговоримо про швидке зростання. У перший теплий день весни, коли термометр тримається близько позначки 26 градусів Цельсія, але дерева без листя, а земля ще гола, знайдіть кущ декоративної трави евлалії, тихо встаньте, трохи нахиліться й уважно прислухайтеся. Через деякий час ви почуєте різке клацання - це наростаючі родові перейми нових пагонів, які намагаються проштовхнутися між торішніми стеблами і мертвими грудочками, що стримують їх.

Якщо до стебла прикріпити радіоприймач, що підсилює сигнал у 2500 разів, у розпал періоду росту, то можна почути, як вона росте, видаючи звук, подібний до того, який люди використовують, щоб заглушити розмову.

За сприятливих обставин стебло столітньої рослини росте зі швидкістю один дюйм на годину. Цвітіння залежить від клімату. Що швидше рослина досягає свого зросту близько двадцяти футів, то швидше вона цвіте. Відомо, що повне розкриття квітки рису відбувається за тридцять секунд. Гігантська водяна лілія з Китаю і Японії розпускає своє чотирифутове плаваюче листя менш ніж за дев'ять днів, збільшуючи його діаметр зі швидкістю майже півдюйма на годину.

Вікторія амазонська, як називають цю рослину, спочатку прийшла з Південної Америки, але тепер одомашнена в багатьох країнах. На острові Ява листя сягає в діаметрі від шести до восьми футів, а тканина настільки приємна на дотик, що людина може сидіти як у кріслі, в центрі одного з них.

Деякі напрочуд великі плоди, зазначені побіжно, - це огірок завдовжки 3 фути 2 дюйми, вирощений у Діксоні, штат Монако; соняшник діаметром 17 1/2 дюйми, зі стеблом діаметром 2 1/2 дюйми і заввишки 11 футів 3 дюйми, вирощений у Новій Зеландії; і цукрові буряки, вирощені в Румі, Югославія, які важили 31 фунт і дали 5 1/2 фунтів цукру.

Великі рослини вимагають великих коренів. Над печерою в Яллінгапі, Західна Австралія, росте евкаліпт Джарра. Його коріння йде під поверхню на глибину не менше 120 футів. Дійсно, часто кажуть, що коренева система великого дерева так само велика, як і його гілки.

Тваринництво

"Давай, Гаррі"

♦ Деякі дивні речі сталися, коли німецькі бомби влучили в лондонський зоопарк. Молодий жираф, народжений у неволі, був так наляканий бомбою, що бігав навколо своєї огорожі три години без зупинки, поки не помер від серцевої недостатності. Перелякана зебра втекла, але виглядала цілком задоволеною, коли доглядач знайшов їй дім у новій загороді. Полетів ворон, але його не зловили. Але останнє, що бачили або чули про нього, було те, що він сидів на уламках зруйнованої церкви і повторював кожному перехожому свою фразу: "Давай, Гаррі" (Come on, Harry). Усе вищесказане взято з депеші Ассошіейтед прес, захищеної авторським правом.

Занадто багато обладнання

♦ У Балтиморі, штат Меріленд, собака на прізвисько Буті відмовлялася від їжі, і тоді собачий хірург витягнув з його шлунка 88 цвяхів, 3 латунних гвинта і одну шпильку, і тепер він здоровий, як ніколи. Але в цього собаки було анітрохи не більше розуму, ніж у деяких двоногих, які проковтнули й усе ще дотримуються "чистилища" та "вічних тортур" як виразу нескінченної любові.

Коллі Еріка Гарді

♦ У Еріка Гарді, відомого британського письменника, є собака Коллі, яка першою входить і першою виходить із бомбосховища в його саду. Собака знає звуки сирен і, здається, розуміє, що це означає. Під час нальотів він спокійно лежить у сховищі, а щойно лунає відповідний сигнал, повертається до своєї будки.

Ліхтарик впорався із завданням

На Лайонс-Айленд, Зоологічний парк Бронкса, один із здорованів упав на дно глибокої траншеї та відмовився вилазити або витягатися за допомогою мотузки; але коли на нього посвітили ліхтариком, це було вже занадто, і він у сум'ятті втік назад у лев'ячий дім.

Відкинутий своєю матір'ю

♦ Відкинутий матір'ю, тому що народився в неволі. Хенка, дитинча гієни в Таборі Джунглів і Цирку Тварин Френка Бака, Массапеква, Лонг-Айленд, всиновила мати-кішка. В одну мить Хенк став більшим за свою названу матір, і тепер він, своєю чергою, усиновив кішку і всю її сім'ю, беручи її малят у свої великі щелепи і укладаючи їх перед нею під час годування. Хенк виховується на пляшечці, але має погану звичку відривати соску і їсти її. Добре видно, як зневага матері зашкодила його вихованню.

Кішка повернулася

На півночі Ірландії фермер, який прямував до Белфаста з вантажем сіна, виявив на вершині вантажу кішку-матір і трьох нових кошенят. Відкриття було зроблено, коли він перебував за п'ятнадцять миль від будинку. Він поклав матір і її малюків біля огорожі, маючи намір забрати їх після повернення. Коли він повернувся, їх уже не було. Через місяць мати-кішка з'явилася зі своїми малюками, ціла й неушкоджена. Вона приносила їх, одного за одним, до рота і примудрялася добувати їжу собі і своїм кошенятам, не втративши жодного з них дорогою.

"Обережно, собака"

♦ Продавчиня, законно в межах своїх прав, відчинила засувку, увійшла і була атакована великим і лютим собакою. Вона подала до суду на власника собаки та мешканця будинку й отримала компенсацію за заподіяну шкоду. Суди постановили, що жодна особа не має права володіти собакою або приховувати собаку, який, як відомо, є злісною та небезпечною твариною, і коли відомо, що тварина є такою, її слід віддати або знищити.

Хірургія

Деякі речі не можуть чекати

♦ У Лімі, Перу, Патрісія Норберт, 5 років, проковтнула шуруп, і він потрапив їй у легеню. Її мати знала про місце у Філадельфії, де спеціалізуються на видаленні бронхіальних обструкцій, сіла на перший літак і привезла її на північ, і шуруп був видалений.

На Ямайці, Лонг-Айленд, Нью-Йорк, Джон Річард Герін, 9 років, випадково завдав собі удар ножицями перукаря у себе вдома. Його серце було розрізане на один дюйм. Батько відніс його за три квартали в лікарню, і за п'ятнадцять хвилин серце було витягнуто з тіла, рану зашито, а серце замінено з хорошими перспективами на повне одужання. Будь-яке зволікання було б смертельним.

Тріснула крига в хірургії

♦ Розламаний лід тепер використовують у хірургії ніг, як до, так і після операції, так ідеться в статті в New York Sun. У статті йдеться:

Уповільнення життя було наочно проілюстровано тим, що кров, яка залишилася в тканинах рани, не згорталася понад два дні. Однак весь цей час пошкоджені тканини повільно відновлювалися. Темп був набагато повільнішим, ніж за нормальної температури тіла. Але, що важливо для життя пацієнта, відновлення йшло за температури, яка була занадто низькою для мікробів інфекції. Це були перегони в уповільненому темпі, в яких мікроби були уповільнені більше, ніж людські тканини.

Хірурги надягають нові обличчя

♦ Хірурги творять чудеса з солдатами, чиї обличчя були спалені. Поступово шкіра ніг використовується для створення нових щік, нових носів, нових вух і навіть нових брів. Через деякий час шрами на місці пересадки нової шкіри зникають, і обличчя стає майже або зовсім нормальним.

БРИТАНСЬКИЙ КОМЕНТАР

Погляд на історію Ірландії

♦ У 432 році Патрік прийшов до Ірландії і виклав зачатки християнства. На жаль, історія дуже туманна щодо Патрика, і охоче зізнається, що більшість історій про нього - легенди (цікаве чтиво, але ненадійне). Історія про його пояснення "Трійці" - всього лише легенда, і не згадується в жодній історії. Однак історія зафіксувала дві життєво важливі істини про його вчення:

1. Друїди або духовенство того часу були налаштовані проти нього. Ці друїди поклонялися сонцю. Зверніть увагу, що за часів друїдів в Ірландії не запалювали вогнищ у квітні, але 1 травня розпалювали багаття на честь бога сонця. Гельська назва травня - Beal tinne. Слово "tinne" означає вогонь; таким чином, усе слово означає "вогонь Ваала". На багатьох пагорбах досі можна побачити залишки дубових гаїв, як і гаї в Писанні.

2. Чого б не вчив Патрик, це безумовно не було пов'язано з папським вченням (незважаючи на твердження папи, що вони послали його), тому що історія фіксує, що в більш пізні роки (1155 р. н. е.) Адріан, англієць, а потім папа римський, видав папську буллу, яка приписує Генріху II Англійському завоювати Ірландію, реформувати її церкву і приєднати до Священної Римської імперії. Якби на той час Ірландія перебувала під папським правлінням, то не було б потреби в таких вказівках. Варто відзначити лицемірство релігіоністів у цьому випадку: Дермот МакМурроу, король Лейнстера, вкравши дружину О'Рурка, іншого короля, втік до Англії, щоб уникнути помсти О'Коннора, верховного короля Ірландії. Там він запропонував англійцям завоювати Ірландію, і тепер влада Ватикану покладає провину на МакМерроу, хоча вони дуже хотіли допомогти тому, хто порушив святість шлюбу (який вони сповідують як священний).

А тепер зверніть увагу, який галас вони підняли в пізніші роки з приводу розлучення Генріха VIII. Зізнається, що у нього було кілька дружин, але це не робить їхнє потурання злочину Макмерроу (крадіжці дружини і зраді) меншим. Останніми роками здається, що ідея полягає в тому, щоб викреслити частину угоди Ватикану з історії, а всю провину залишити Макмерроу. Сьогодні мало хто з молоді знає про роль Адріана в цій справі. Його просто викреслили з історії.

Таким чином, знову за намовлянням релігійних лідерів країна втратила свою свободу.

Чи дало сприятливе прийняття Ірландії в цю систему, мир чи щастя завойованому чи завойовнику? Відповідь міститься на сторінках англо-ірландської історії, кожна сторінка якої заплямована англійською та ірландською кров'ю, у багатьох випадках кров'ю тих, чиїм головним бажанням було жити в мирі. Англійці ненавиділи і зневажали ірландців, і ірландці відповідали їм тим самим. Землевласники гнобили своїх орендарів. Орендарі не втрачали можливості втихомирити землевласника (часто того, хто виступав проти деспотичної системи). Потім були покликані військові для нових убивств. І тут жертвами часто ставали ті, хто нічого не знав про вбивство.

Знадобилося 600 років кровопролиття, чвар і гірких почуттів, перш ніж цю свободу було відновлено. Чи буде та сама влада тепер душити новознайдену свободу народу? Час покаже.

Протягом цих 600 років люди всіх віросповідань і класів віддавали свій час, а в багатьох випадках і життя, щоб нащадки могли насолоджуватися свободою слова. О'Коннелл, Парнелл, Вулф Тон і Неппер Тенді, розрізняючись за віросповіданням і темпераментом, були єдині в цьому. Об'єднані ірландці, люди 1798 року, були різних віросповідань, але всі вони вимагали свободи слова. Ірландська республіканська армія 1916 року заявила, що всі люди мають право на власну думку. Конституція Ейре, ухвалена 1938 року і благословенна духовенством усіх віросповідань, допускала "релігійну свободу". Цей вираз має означати право поклонятися Богу на свій розсуд. Чи дозволяють ті ж самі священнослужителі народу таку свободу? Чи стали б ті "Об'єднані ірландці" та інші патріоти підтримувати свідків Єгови і надавати їм свободу слова? Що б вони подумали про нинішню ситуацію? Що б думали про неї ті, хто загинув у 1916 році? Клоуз, Дублін. (Складено за матеріалами ірландських історій)

Невідповідності слави

♦ Слава - найбільш непостійна з дам. До нападу Німеччини на Росію сера Стаффорда Кріппса вважали "найнебезпечнішим революціонером в Англії". Він кинув юридичну практику, що приносить $l00 000 на рік, тому що, за його словами, йому набридло забирати великі суми грошей в одного капіталіста, щоб віддати їх іншому капіталісту. Але тепер для нього немає нічого надто хорошого, тому що він розуміє Росію, і, до того ж, будучи сином члена палати лордів, він розуміє і Британію. Його завдання - змусити лева і ведмедя нишпорити в подвійній упряжці, і, хоча обидві сторони відчувають певне занепокоєння, їм це вдається.

Раціонування одягу

Вовняна сукня коштує 11 талонів, чоловіче пальто - 13, нічна сорочка - 6, нічна сорочка - 8, пара панчіх - 2, пара шкарпеток - 3, пара жіночих туфель - 5, пара чоловічих туфель - 7 тощо. Деякі товари можна придбати без талонів, наприклад, одяг для новонароджених, швейні нитки, вовну і шовк для лагодження, шнурки для черевиків і туфель, стрічки, тасьму, тасьму, тасьми, гумки, шнурки, підтяжки, підв'язки і тканину для затемнення, пофарбовану в чорний колір.

Кампанія " V"

♦ Кампанія "V" поширилася по всій Європі. Німецькі чиновники ходили вулицями з написом "V" крейдою на спині. Шість тисяч парижан були заарештовані за те, що всюди ставили знаки "V" (Victory, Перемога). В одного нацистського льотчика, збитого у Великій Британії, на спині мундира була намальована літера "V". Німці взяли на себе право на цю ідею, і заарештовували всіх, кого ловили за нанесення знака на що-небудь. Британці вказують на те, що популярне німецьке слово - це Sieg (перемога), і вся Європа знає, що цю ідею передали з Британії до того, як було зроблено будь-яке маркування.

Макговерн і командири

♦ Макговерн, відомий член парламенту з Шетлстона, Шотландія, порушив у парламенті питання про поводження сержанта Молоні з п'ятьма рядовими, оскільки ці люди відмовлялися від військової служби з міркувань совісті. Він змусив їх стояти з піднятими над головою руками, штовхав і бив їх і погрожував їм ще більшим насильством, якщо вони не відмовляться від своєї позиції відмовників з міркувань совісті. Так пише газета "Лондон Ньюс Кронікл".

Одне яйце щотижня

♦ На тиждень 13 серпня 1941 року британські асигнування становили одне яйце на тиждень на кожну людину, і американцеві стає погано від того, що тут, в Америці, є безліч людей, які ніколи в житті не їдять менше двох яєць на день, починаючи з того моменту. Один відомий письменникові оптовий бакалійник протягом багатьох років регулярно з'їдав на сніданок десяток яєць. Він уже помер, і, можливо, саме це його й погубило. Але річ у тім, що в Америці завжди є що поїсти.

У ногу з часом

♦ 12-річного норвезького хлопчика виявили, коли він читав запізнілий примірник лондонської газети "Таймс". Співробітник гестапо зажадав відповіді: "Де ти купив цю газету?". "Купив?" - вигукнув хлопчик, - "Я передплатник!".

Зречення Черчилля від Гітлера

♦ У міру просування його армій знищуються цілі райони. Десятки тисяч, буквально десятки тисяч, холоднокровних страт здійснюють німецькі поліцейські загони над російськими патріотами, які захищають свою батьківщину. З часів монгольської навали на Європу в XVI столітті ніколи не було більш методичної, нещадної різанини в таких масштабах або такої, що наближається до таких масштабів. І це тільки початок. Голод і мор ще не пішли по кривавих слідах гітлерівських танків. Ми перебуваємо перед злочином без імені". - З його передачі від 24 серпня 1941 року.

Релігія на допомогу

♦ Близько 1800 року британська військова влада шукала вдосконалений тип вогнепальної зброї, за допомогою якої можна було б знищувати національних ворогів. У той час у моді була старомодна гладкоствольна рушниця "Браун Бесс". Шотландський священнослужитель Александер Форсайт уважно вивчив її і розробив принцип детонатора. Це вдвічі поліпшило властивості зброї в плані заряджання, стрільби і точності, і 1838 року вона була остаточно затверджена владою. – Австралійський Вісник Потіхи.

Державна церква знекровлює шотландських фермерів

Сотні років тому церква представляла в Шотландії, як і в інших країнах, механізм місцевого самоврядування, включно з допомогою бідним і освітою, і одержувала плату за свою роботу у вигляді земельного податку, званого "тейнд". Цю роботу вже давно секуляризовано, але церква, як свиноматка, що сунула носа в пійло, вимагає продовження виплат, і закон такий, що цей хабар має бути оплачений. Вдова була змушена покинути ферму в Купарі через нездатність платити тейнди в розмірі 100 фунтів на рік; її священик помер, залишивши 26 000 фунтів. Це говорить саме за себе і показує, що духовенство в Шотландії таке саме, як у стародавній Юдеї. Господь звинуватив цих лицемірів у тому, що вони пожирали вдовині будинки. Ймовірно, цей "преподобний", який зараз перебуває в пеклі на вічному зберіганні, був птахом у складанні довгих молитов. Як правило, так воно і є. Господь згадує і про це. Здається, Він нічого не залишив без уваги.

Командування бомбардувальників

♦ "Командування бомбардувальників", офіційна британська історична праця, показує, що в ніч, коли Італія оголосила війну, британці скасували наліт на Мілан, і причина, чому вони це зробили, полягала в тому, що французи кинули армійські вантажівки на аеродром, щоб завадити зльоту бомбардувальників. Французький генеральний штаб не хотів, щоб британські бомбардувальники атакували німецьку промисловість. Але англійці все-таки домоглися свого, і те, як вони після цього підривали поштові відділення, суднобудівні верфі, авіаційні заводи, нафтозаводи, пароплави, бензосховища, підводні човни, електростанції, залізничні станції, металургійні заводи, фабрики, хімічні заводи і нафтопереробні заводи в Берліні, Кілі, Вільгельмсгафені, Бремені, Гамбурзі, Кельні, Дюссельдорфі, Ганновері, Мангаймі, Аахені та інших незліченних промислових центрах, тепер увійшло в історію.

Прибуток менший, ніж зазвичай

♦ Після заяви про те, що Монтагу Норман, керівник Банку Англії, не піде на пенсію у звичайному віці 70 років, "Нью-Йорк Таймс" пояснює, що прибуток банку знизився незначно, і тому

Прибуток банку за півріччя, що закінчилося 31 серпня, склав £437 199, проти £500 775 за відповідний період минулого року. Звичайний дивіденд за півріччя становить 6 відсотків. Більш високе оподаткування є поясненням падіння прибутку.

Більшість американців, які мало розуміються на фінансах, вважали б 12 відсотків на рік непоганими відсотками на свої гроші. Але ті, хто знає про це більше за всіх, "розрізали б диню", зробили б собі подарунок у кілька сотень мільйонів і дозволили б звичайним акціям заробити удавані 1,5 відсотка або 2 відсотки, щоб прості люди не здогадалися, який колосальний прибуток вони отримують.